Rome - Del 9 "Utica"
Vi burde dra. Det er snart kveld.
De sover stående, vet du.
Elefantene...
Men når de først har lagt seg ned reiser de ikke på seg igjen.
Jaså? Det visste jeg ikke.
- Vi burde dra. - Hvor?
- Det er ikke så langt til Utica. - Utica...
- Hva er det der? - Beskyttelse
- Mat. - Vi behøver ingen av delene.
- Søvn da. - Søvn hadde vært trivelig.
- Så... - Da blir det Utica.
Kjære vene!
- Kan vi ikke gjøre bedre? - Det spiller ingen rolle.
- Hent vann så vi kan vaske oss. - Og brød og vin.
Jeg tror at jeg skal drikke meg full i kveld.
- Kanskje du skulle holde meg med selskap. - Det tror jeg ikke.
- Muntre deg opp, vi lever jo. - Det gjør vi.
- Der det er liv er det håp. - I så fall har vi motbevist den tesen.
Aquinas, brødet er seigt. Gi meg en kniv.
Scipio...
Du har en tolerant ånd. Du burde slutte fred med Cæsar.
- Jeg gjør det samme som deg. - Det ville ikke jeg ha gjort.
- Gå din egen vei. - Uansett kan vi prate om det senere.
Unnskyld meg, jeg må urinere.
Det er en dass der borte, tror jeg.
Hjelp!
Send dem avgårde.
Gjør det nå.
Skjær dypt, gutt.
Adjø, Sir.
Takk så mye!
Vi håper at dere likte våre anstrengelser på denne lykkelige dagen!
Lykkelige dag, der vår ærefulle far har kommet hjem!
Lykkelige dag, der den Juliianske solen stått opp -
- og forkastet den Pompeiiske natten for alltid!
Lykkelige dag, der våre modige soldater -
- har kommet hjem til sine familier. Lykkelige dag!
Velkommen tilbake.
- Er du hjemme for godt? - Det er jeg.
Nå er det slutt på soldatlivet.
- Bona dea! - Det er fint, eller hva?
Det er det.
- Hvem er det? - Jeg kjøpte dem i fjor.
- Har vi fire slaver nå? - Jeg fikk en bra pris.
Men på en soldatlønn?
- Slakteriet betalte, vi har nok av penger. - Slakteriet?
Jeg og Lyde har bygget opp et firma, 500 dyr i uka.
For det meste griser men også får og kyr for den religiøse handelen.
Eirene!
- Det er godt å se deg. - Det er godt å se Dem, herre.
Du prater! Det er veldig gledende.
- Vil De ha noe? - Litt vann hadde vært godt.
Jeg har noe til deg.
Her, jeg hjelper deg.
Storartet.
Parentalia, de dødes festival, innledes den 15:e dagen.
Tempelet holder stengt og ingen bryllup vil feires.
Festivalen begynner i de femte timen og holdes i arenaen.
Vin forsynes av Capitolines brorskap, og kaker av Gilder-møllene.
Gilder-møllene anvender den beste hveten. Ekte brød for ekte romere.
Den fete tispen i egen person. Det må kjennes godt å være hjemme.
Har du vært borte i to år?
Knuller du fremdeles min mor?
- Om hun vil det. - Det skulle forklare din familiaritet.
- Beklager. - Det gjør ingenting. Jeg bare lurte.
Og du har rett; det kjennes godt å være hjemme.
Min kjære gutt!
Så stilig.
- Søster, jeg håper du har det bra. - Gi meg en klem.
Kom inn og vask deg, og bli kvitt hestestanken.
Timon, vi treffes senere.
Kjære, mor. Vi blir sene.
- Vi kan ikke bli sene, det duger ikke. - Jeg vil heller ikke gå på middagen.
Men Cæsar har behandlet meg veldig bra og vi må gå.
- Æren krever... - Æren?! Ære...
Ikke ære da, men fornuft.
Jeg kan ikke be om nåde, akseptere en rang og tjenester -
- for så å nekte ham. -Hva slags mann ber om nåde?
Jeg forsikrer at jeg ikke er stolt over meg selv.
Jeg er ikke noe stolt. I stedet for selv- mord får du nøye deg med det.
Gi meg sjalet mitt.
Vær så snill, bli ikke med. Jeg vil gi din beklagelse til Atia.
Absolutt ikke, jeg skal gå dit. Å ikke gjøre det vil ses som en svakhet.
Kanskje det gjør deg godt å møte ham. Å få se at han bare er et menneske.
Tapet av hans hengivenhet er ikke verd evig sorg.
Jeg kjenner ingen sorg. Mine inn- vendinger er helt og holdent politiske.
Ikke personlige.
Troppene flyktet så fort at jeg er ikke sikker på om de noensinne stoppet.
Ikke rart at Pompeius slo Pontius så lett.
Og senere? Germania (Tyskland)?
Jeg må dessverre arrangere et triumftog og de er håpløse å planlegge.
Men folk elsker parader og vi kan ikke skuffe dem
Så godt å se deg! Det er alt for lenge siden.
- Vi er glade for å være her. - Veldig glade.
- Er dette et sorgesjal? Har noen dødd? - Det er mange som har dødd.
Så sant. Men det er over nå og vi lever jo fremdeles!
Umulig! Octavianus!
Du får meg til å føles gammel.
Kom.
Den er like lang som fire menn, har en lang hals, er prikkete og -
- den er rask som en hest. - Jeg tror det ikke, en ny blandingsrase?
Jeg garanterer, den er virkelig. Med litt flaks hadde jeg tatt den med i triumftoget.
Jeg har forsøkt få en hit men de dør på veien.
- De liker ikke havet. - Det virker slitsomt!
Når triumftoget er over må du reise på landet og hvile deg.
Det hadde vært trivelig, men da må jeg arbeide.
- Jeg må styre republikken på rett vei. - Hvordan skal du gå fram?
Jeg har noen idéer men er åpen for forslag.
I går så jeg en baker i bærestol. En baker! Jeg hadde umiddelbart satt stopper for slikt.
Jeg skal undersøke det. Octavianus, hvordan skulle du gå fram?
- Med hva..? - For å lede republikken på rett spor.
Hvordan man går fram... Jeg skulle ordne jobb til allmenheten -
- slik at frie menn for arbeid. Bygge ut akvedukten, utnytte elven og så videre.
Jeg skulle ansette minst 100 senatorer, av mitt folk og ikke av hemmelige fiender.
- Hva mener du, Octavianus? - Jeg mener ikke deg, Brutus.
Du er en mann av ære, jeg tror at kapitulasjonen din var oppriktig.
- Så snilt av deg. - Døde ikke din mann, Aelius Seculus, nylig?
Jeg er redd for det, i Thapsus.
- Du skal ta hans plass hos biskopen. - Ved så ung alder?
Jeg var ikke mye eldre når jeg begynte å studere.
Jeg har autoritet til å utse hvem jeg vil.
Det er en stor ære, kyss din onkels hånd.
Jeg kysser din hånd, men jeg passer nok ikke.
- Vær ikke dum, det gjør du vel! - Du ordner vel alt?
- Jeg fokuserer heller på poesien en stund. - Han blir en veldig bra biskop.
- Poesien kan vente. - Den bør ikke vente for lenge.
Poesien hører de unge til. Synes du ikke det?
Der er vi, med Thapsus murer bak oss. Og faren deres var her.
Mot oss hadde vi legioner, kavalleri og 900 krigselefanter.
Scipio og Juno holdt rask takt men generalen lot dem komme!
- Jeg kan gjøre det. - Kjære, det er min jobb, fruen blir sint.
- Hvem er deres herre?
... ved frontlinjen trodde de at de skulle rykke frem og før de ble stoppet -
- angrep hele styrken Scipios menn i høyt tempo.
Elefantene så oss komme og vendte om, sprang inn i sine egne menn og PANG!
Kaos!
Ikke gråt. Det var bare en lek.
Det må være kjedelig å sitte her hele dagen.
- Jeg har ingenting imot det. - Du ble skrevet ut for en måned siden.
- Det er ikke noe hastverk, vi har det bra... - Men jeg kan ikke drive omkring her.
- Så du vil ikke bli slakter? - Og drive en butikk?
Du får noe å gjøre.
- Passende for en prefekt, eller hva? - Det lukter som for.
- Det gjør det. - Husker du beleiringen ved Avaricum?
Dere lærer ikke noe av å sitte på rompa. Det er flere dyr å henge opp.
- Dere får pengene deres i morgen! - Skjær av nesen hans.
Stopp med det der!
- Gjør sakene deres et annet sted. - Hvorfor det?
- Det forstyrrer handelen. - Og hvem faen er du?
- Jeg er Lucius Vorenus. - Jeg vet hvem du er. Soldat, eller hva?
- Har ei lekker kone. - Hold munn. Forsvinn, det er en ordre.
Ordre? Du er ingen soldat lenger. Du er bare en butikkinnehaver.
- Du skal dø for dette! - Gå herfra, jeg vil ikke se deg igjen.
Begge to... døde!
Fortsett med det dere gjorde.
Du burde ikke ha gjort det, det var Erastes Fulmens folk.
Han tåler ikke slik respektløshet.
- Du slo ham! - Det var ingenting.
Erastes Fulmen kommer til å drepe deg.
- Han er bare en skurk. - Han var det tidligere.
Når Pompeius forlot Rom så han sin mulighet, han er mektig nå.
- Han kan drepe hvem han enn vil. - Det er ingen som skal fornærme meg.
Jeg er prefekt og Evocati! Cæsar selv har gitt meg en hest.
Takk, Sir.
Jeg håper at middagen ikke var smertefull for deg.
Jeg er vant til smerte, det gjør meg ingenting.
Jeg ønsker at du ikke følte så sterkt for ham.
Jeg ønsker at jeg ikke kjente så sterkt for DEG.
Slutt.
Din bror har blitt en veldig stilig mann.
- Cæsar ser ut til å like ham. - Ja, veldig mye.
- Mor hevder at han er Cæsars elsker. - Jaså?
Kokken sa at hun hørte dem holde på i klesskapet.
Octavian påstod at det ikke stemte, men at det hadde skyldtes-
- en fryktelig sykdom som Cæsar har. Mor ville ikke høre på...
- Hva slags sykdom? - Jeg vet ikke.
- Sa han ingenting om det? - Han hadde sverget å ikke si noe
Men sa han "en fryktelig sykdom"?
Du må finne ut hva slags sykdom.
- Ta rede på hvilken gud som har forbannet ham. - Hvordan skal det gå til?
- Det er jo en hemmelighet. - Finn ut det, det er dette jeg har ventet på.
- Med en guds hjelp kan jeg knuse ham. - Prat ikke slik.
- Vil du heller at jeg lyver? - Jeg vil at du skal tenke på noe annet.
Jeg har aldri løyet for deg.
Men han har fremdeles et grep om meg som han ikke slipper.
Kan du ikke spørre din bror?
- Skulle det gjøre deg glad? - Ja, det skulle det.
Hva leser du for noe?
En guide for hvordan man skal tolke ulike omen.
- Er den bra? - Du aner ikke hvor kjedelig den er.
Men om jeg skal bli biskop må jeg kjenne til sjargongen deres.
- Du må ikke svikte onkel. - "Må ikke svikte onkel."
Jeg kjeder meg.
- Jeg kan lese for deg. - Om du vil.
"Lille spurv, min elskede kjærlighet. La den ligge i hennes fang," -
- " for å klype fingeren hennes, bite fort med nebbet."
"Jeg skulle ville leke med deg, som hun gjør og lindre mitt plagede hjerte."
- Veldig fint. - Liker du det ikke
Du leser veldig bra men jeg er lei av poesi.
Fortell en hemmelighet. Noe farlig som ingen andre kjenner til.
Jeg kjenner ikke til noen slike hemmeligheter.
Jeg vet...
Fortell om Caesar og hans mystiske sykdom.
- Hvilken sykdom? - Den du fortalte mor om.
- Det var ingenting, jeg fant på alt. - Så dere var elskere?
- Selvfølgelig ikke. - Enten var dere det eller så -
- har en gud forbannet Cæsar.
- Det finnes ingen guder. - Vær ikke avskyelig.
Det finnes uten tvil en drivende kraft. Men mener du skapninger som ligner oss -
- og blander seg i våre liv så er det usannsynlig.
- Du stoler ikke på meg. - Jo da, du er min beste venn.
Hvorfor bryr du deg om han er syk?
Det gjør jeg ikke, men det er en hemmelighet og verdt å høre.
Og jeg tviler på at du har egne hemmligheter å fortelle.
- Du tar feil. - Hva skulle det være?
Jeg har torturert og drept en mann.
Husker du Lucius Vorenus, soldaten som reddet meg i Gallia?
- Har du drept ham? - Selvfølgelig ikke. Men han har ei frue som -
- bedro ham, og barnet han tror er datterens er egentlig -
- hans hustrus og en slakters. - Så slemt.
Det var slakteren jeg drepte, eller hjalp til å drepe i alle fall.
- Bravo, antar jeg. - Du ba om å få høre en hemmelighet.
- Gi plass! - Centurion!
Lucius Vorenus!
Niobe. Du er vakker, som vanlig.
Phyllis hilser.
Hvilken fin familie du har.
Det er godt å se deg igjen etter så lang tid.
Så, du har kommet tilbake fra krigen.
Og det sivile liv? Det må være vanskelig å tilpasse seg.
Andre regler...
Andre, faens regler!
Urbo sier at du har slått ham i ansiktet. Gjorde du det?
- Det gjorde jeg. - Et bra eksempel på andre regler!
Du skjønner, det er bare jeg som har lov til å slå mine egne folk.
Vanlige medborgere som du får ikke røre dem.
Om noen gjør det må de straffes, slik er reglene.
Kom til saken.
Det her er andre gangen at Lucius Vorenus har vanæret meg!
På neste markedsdag, ved middagstid, skal han søke opp meg på forumet.
Han skal knele fremfor meg, han skal kysse mine føtter og be om unnskyldning.
Gjør han ikke det kommer jeg hit og dreper ham.
Men innen han dør får han se sin kone og sine døtre bli voldtatte.
- Og så brenner jeg ned den her bygningen. - Stopp.
Har du sagt ditt? Da kan du gå nå.
God dag!
Så Vorenus kone er ei hore, hva hjelper det meg?
Jeg beklager, det var alt han sa.
- Han sverger at Caesar ikke er syk. - Han lyver.
Holder ikke det? Om Cæsar er syk så lider han uansett om du vet om det eller ikke.
Han lider men er ikke tilintetgjort. Du må finne ut sannheten.
- Jeg har jo forsøkt. - Forsøk igjen.
Lov ham noe.
Du har faktisk noe som han vil ha.
- Hva mener du? - En mann avslører alt for sin elsker.
Du kan ikke mene alvor.
Hvordan kan du...
- Du vet at han vil ha deg. - Det ville ha vært et svik mot min bror.
Det ville ha vært et svik mot familien.
Din familie er et ormebol, du har ingen forpliktelser til dem.
- De er min familie, de elsker meg... - Som jeg elsker deg?
Kaller du dette for kjærlighet?
- Jeg kan ikke! - Hvor ska du?Ikke gå.
Din mor drepte Glabius!
Mitt folk fanget en av mennene som gjorde det, en av Timons menn.
Jeg beklager.
- Gjør som Lyde sier. - Vær så snill, mor. Kom med oss.
- Min plass er hos deres far. - Hva hender om du dør?
Då må dere bli på landet, kom ikke tilbake hit. Forstår dere?
Kom ikke tilbake. Dere blir landsbyjenter.
Søskenbarnet deres finner bra og stilige bønder som dere kan gifte dere med.
Gå og be gudene om velsignelse.
Kan du ikke få Vorenus å gjøre som Erastes sier, om du ber ham?
Det skulle jeg aldri be om og han skulle aldri gjøre det.
Kom alltid på at dere hører til Vorenii- familien, en respektert slekt.
Og husk alltid at vi elsker dere veldig mye. Gå nå.
Eirene, skal det se ut slik på bordet?
- Kjære Niobe, følg med dem. - Nei, det gjør jeg ikke.
- Det her brødet er godt. - Jeg kjøpte en finere sort.
Det kan vi godt koste på oss.
Spring og gjem dere.
Her kommer Gaius Julius Cæsar, sønn av Venus og leder over de galliske legionene.
Salve, Lucius Vorenus.
- Deres kone er veldig vakker. Navnet hennes? - Niobe, Sirv
Reis på deg, Niobe.
- Vil De drikke av vannet vårt, Sir? - Det gjør jeg gjerne.
Vær så god og sitt ned.
Jeg har alltid hatt høye tanker om deg, Vorenus -
- og jeg har hørt at du er respektert av ditt folk.
Derfor vil jeg at du blir min kandidat til en ministerpost i Aventinen.
Takk.
Nå?
Det er en stor ære å ha Dem her, Sir, en veldig stor ære.
- Men jeg må dessverre takke nei. - Så du misliker mine handlinger?
- Vi har ikke samme politiske syn. - Jeg vet det.
- Som minister må jeg tale. - Og du vil ikke tale på en tyranns vegne.
- Jeg taler ikke mot min overbevisning. - Deilig.
Du feildømmer meg, jeg er ingen tyrann. Jeg har tatt makten på lovlig vis.
Jeg skal gi den makten tilbake til folket så fort jeg kan.
Jeg tenker ikke hvile før Rom er hva det engang var.
Men jeg kan ikke lykkes på egen hånd. Vil du hjelpe meg?
Leter du etter noe spesielt?
Egentlig ikke.
- Har du noe morsomt? - Jeg tror ikke det.
Du!
- Hvorfor sendte du ham bort? - Jeg liker han ikke, han ser på meg.
- Gjør han? Sørg for at Castor pryler ham. - Kanskje det.
- Jeg skal kalle på noen andre. - Ikke gjør det.
Det er godt å være alene.
Er det ikke?
- Jeg antar det. - Kom og legg deg hos meg.
Legge meg? Hvorfor det?
- Fordi jeg vil det. - Hvorfor?
Hvorfor ikke? - Det finnes flere grunner.
Når du var liten la du deg hos meg hver kveld.
Ikke hver kveld, bare når jeg var redd
- Du var redd veldig ofte. - Jeg er ikke redd nå.
- Lat som. - Jeg er ikke flink til å late som.
Nå skjemmes jeg. Jeg trodde at du ville ha meg.
Du er en mann nå, eller hva?
Du kan ta det du vil ha.
- Bror, si meg en ting. - Jaha...
Hva mener du med det?
Nå kommer prisen.
- Hva mener du? - Du er en edel kvinne og må vite -
- at det er galt å forføre sin bror. - Vi står vel begge over slike regler?
Incest er ikke bare regelstyrt, men i hovedsak galt.
Hvorfor er ellers så mange barn laget gjennom incest idioter?
Slutt.
Ikke bekymre deg. Det er ikke trolig at jeg har befruktet deg.
Men du er ikke en kvinne som gir etter kun for lyst.
Altså har du et annet formål. Jeg mis- tenker at du vil å spørre om Cæsar.
Hva har jeg gjort?
Hva HAR du gjort? Fortell.
Lov at du ikke forteller noe til mor.
- Se på deg! - Du ser ut som klesvask.
- Så der. - Ser det bra ut?
- Veldig bra. - Det føles rart.
Slutt, ellers smusser du ned den.
- Henger den som den skal? - Jeg tror det.
- Ro deg ned. - Jeg har ikke engang begynt å bli sint!
Nok!
Jeg er din sønn men ikke ditt barn, du slår meg ikke.
Du knullet søsteren din, din perverse type!
- Fortell meg hva ikke hva jeg skal eller ikke skal! - Stille!
Du skulle bare våge!
Hvordan kunne dere gjøre slikt mot meg?
Mitt eget barn.
- Du drepte ektemannen min. - Jeg sa jo at jeg ikke gjorde det!
Du lyver. Servilia fanget en av mennene som gjorde det.
- En av Timons menn. - Og hvor er han? Pratet du med ham?
Se på meg.
Jeg sverger ved mine forfedres ånder at jeg ikke drepte ektemannen din.
Du støtter deg på en løgn!
Det er Servilia som lyver, din dåre. Hun løy for å vende deg mot meg.
Mitt stakkars lam.
Eirene?
Eirene!
Jeg kommer, herren.
Sett deg, drikk med meg.
Min mor hadde likt hår som deg.
Grå øyne derimot... Store, grå øyne.
Hun var slave på en av gårdene nordover.
Hun luktet furu, jobbet vel på sagverket.
Jeg tror, det skulle forklare lukten.
Jeg vet ikke hvem min far var. Sannsynligvis en annen slave.
Sikkert en sky jævel som skuffet shit fordi han ikke våget å dø som en mann!
Jeg skjærer heller ut hjertet mitt og eter det, enn å knele foran noen!
- Hold kjeft! - Sug min kuk! Jeg er Titus Pullo!
Eller hva?
- Javisst, mester. - Du er ei snill jente.
Men du smiler ikke så ofte
- Vil du at jeg skal smile? - Jeg vil at du skal være lykkelig.
Det var bedre.
Ta litt vin.
Kom hit.
Nærmere.
Ta av deg klærne.
- Hvorfor har du på deg hatt? - Jom Kippur.
- Er det i dag? - Og du kaller deg jøde?
Er du min rabbi, eller?
Unna! Unna!
Nei! Nei!
Skal ingen hjelpe henne?
Nå stikker vii!
Tekstet av: tosk